RICHARD WAGNER
(Leipzig 1813 – Venècia 1883)
Rienzi
OBERTURA DE L’ÒPERA
(1840) – Arranjament de Douglas McLain – 12’
SALVADOR BROTONS
(Barcelona 1959)
Concert per a violí i orquestra de vents
(2022) – Estrena versió per a orquestra de vents – 18’
I. Allegro non troppo
II. Larghetto espressivo – Cadència
III. Allegro robusto
PAUSA 20’
RICHARD WAGNER
Lohengrin
Preludi del tercer acte de l’òpera
(1848) – Arranjament de Joan Lamote de Grignon -3′
RICHARD WAGNER
Els mestres cantaires de Nuremberg
Tres fragments del tercer acte de l’òpera
(1868) – Arranjament de Theodore Dureau i Joan Lamote de Grignon adaptat per Eduardo Betes – 13’
Introducció al tercer acte
Dansa dels aprenents
Desfilada dels mestres cantaires
RICHARD WAGNER
Tannhäuser
Obertura de l’òpera
(1843-45) – Arranjament de Carlo Balmelli – 14′
BANDA MUNICIPAL DE BARCELONA
KALINA MACUTA, VIOLÍ
SALVADOR BROTONS, DIRECCIÓ
CLARINETS José Miguel Micó, solista / Natàlia Zanón, solista / Joana Altadill / Eduard Betes / Valeria Conti / Àngel Errea / Joan Estellés / Montserrat Margalef / José Joaquin Sánchez / Antonio Santos / Joan Tormo / Alexandre Escrivà* / Laia Santamaria* / Javier Vilaplana, requint / Martí Guasteví, clarinet alt / Alejandro Castillo*, clarinet baix SAXÒFONS Maurici Esteller, soprano / Dani Molina, alt solista / Marta Romero, alt / Armand Franco, tenor / José Jaime Rivera, tenor / Joan Soler, baríton FLAUTES Manuel Reyes, solista / Carme Arrufat / Paula Martínez, flautí OBOÈS Pilar Bosque, solista / David Perpiñán / Carla Suárez, corn anglès FAGOTS Daniel Ortuño, solista / Xavier Cervera TROMPES Oleguer Bertran, solista / Claudia Cobos, solista / German Izquierdo / Miguel Zapata / Jordi Pascual* TROMPETES I FISCORNS Patricio Soler, solista / Maurici Albàs / Santiago Gozálbez / Jesús Pascual / José Joaquín Salvador / David Urrutia* TROMBONS Emilio Almenar / Francesc Ivars / Héctor Penades / Francisco Palacios, baix BOMBARDINS Rubén Zuriaga, solista / David Pantín TUBES Toni Chelvi, solista / Francisco Javier Molina CONTRABAIXOS Enric Boixadós / Noemí Molinero TIMBALES Ferran Carceller, solista PERCUSSIÓ Mateu Caballé, solista / Ferran Armengol / Alejandro Llorens / Mario Garcia* / Naia Membrillera* ARPA Laura Boschetti*
DIRECTOR TÈCNIC Joan Xicola
COORDINADORA EXECUTIVA Susanna Gamisel
ENCARREGADA DE LA BANDA Montserrat Margalef
ARXIVER Àlex Fernández
SERVEIS AUXILIARS Airun Serveis Culturals
* Col·laborador/a
COMENTARI
per Jacobo Zabalo
Abans de la revolució de l’espectacle operístic, convertit en una forma d’art total que requeria la plena atenció del públic, Richard Wagner va compondre obres menys característiques del seu llenguatge musical, però encara grandiloqüents, com ara Rienzi. Estrenada el 1840, i amb una durada superior a l’acostumada llavors, es tracta d’una òpera poc representada actualment, potser seguint el dictamen del seu artífex, que pràcticament en va renegar –en no incloure-la mai al Festival de Bayreuth–, i això malgrat que va ser una de les més programades els darrers anys de la seva vida. Amb tot, Rienzi, que des del punt de vista de la trama escenifica els enfrontaments entre estaments socials en un context medieval, presenta motius musicals d’un gran interès, com la intervenció inicial de la trompeta –que al tercer acte es reconeixerà com el toc de guerra de la família Colonna– o l’anomenada «melodia de l’oració» de Rienzi, al començament del quart acte, que es va convertir en l’ària més coneguda. Sense oblidar, per descomptat, la marxa militar amb què conclou l’obertura, tan enganxosa com difícil de vincular al Wagner que transcendirà.
Molt més idiosincràtica, en canvi, és la música que va compondre gairebé trenta anys després per a Els mestres cantaires. Fins i tot si, com Rienzi, és de les poques òperes que es basen en un espai-temps històricament identificable, i no en un món mític, la sumptuositat de les melodies, aquesta «constant invitació a l’arravatament i a l’abandó» –en paraules d’Eugenio Trías, a El cant de les sirenes–, ja es pot intuir de forma punyent. Al tercer acte convergeixen reflexions sobre estètica musical i la història d’un amor amb regust de faula, que té el poeta-sabater Hans Sachs com a protagonista. I és que el llibretista –el mateix Richard Wagner– es va inspirar en un relat procedent de la tradició popular, en aquest cas compilat per Jacob Grimm.
D’altra banda, l’obertura de Tannhäuser, característicament majestàtica en el seu enlairament, evoca els principals motius de l’òpera, en què es desenvoluparan enfrontaments per qüestions estètiques. El protagonista homònim «sent, com tants herois i heroïnes wagnerians, veritable espant davant la condemna d’una existència errant», explica Trías. La visita pecaminosa a Venusberg trastoca simbòlicament l’statu quo artístic, en l’escenificació d’una praxi –la del creador que trenca amb els cànons, a consciència del patiment inherent– amb què el mateix Wagner, factòtum de les seves produccions, es va poder sentir identificat.
A més de gaudir amb la seva proposta, interpretada per la Banda Municipal de Barcelona sota la direcció de Salvador Brotons, el concert inclou una obra del mestre convidat que s’estrenarà en format d’orquestra de vent. El Concert per a violí de Brotons, que comptarà amb la intervenció de la polonesa Kalina Macuta en el paper solista, mostrarà exemplarment el diàleg amb la tradició, així com l’aposta per una creativitat que busca expandir els horitzons sonors.
![](https://www.auditori.cat/wp-content/uploads/noticies/Punt_Avui_catala.jpg)